Maa, ainoa elämää ylläpitävä planeetta aurinkokunnassamme.
Silti läpi historian, maailmamme on ollut kuin kosminen nyrkkeilysäkki.
Mikä vain mikä kohtaa maan kiertoradan, -
saattaa jonain päivänä törmätä maahan.
Tälläkin hetkellä, valtavat tuhon välikappaleet vaeltavat maailmankaikkeudessa -
ja uhkaavat antaa maapallolle tyrmäysiskun.
Voima olisi sama, kuin virittäisit koko maapallon aseistuksen kerralla -
ja tuntuisi samalta kuin seisoisit Hiroshiman vieressä, ihan missäpäin maapalloa vain.
Joka ainoa osa meissä räjähtäisi olemattomiin.
ja ruumiimme olisivat muisto vain.
Eräät tiedemiehistä ja entisistä astronauteista -
ovat valmiina taistelemaan tuhoa vastaan.
He kisaavat ajan kanssa löytääkseen nämä kosmiset tappajat -
ennen kuin ne löytävät meidät.
The Universe Osa 3 - The end of the Earth
Suomennos: Fränksi
Maa kimmeltää kuin safiiri aurinkokunnassamme.
Elämme elämäämme, -
tietämättä, että avaruuden ulko-osista, -
saattaa tulla odottamattomia ongelmia.
Aurinkokuntamme toimii samaan tapaan kuin huvipuisto.
Maa ja suurin osa muista kappaleista kiertää aurinkoa omilla ennaltalaskettavilla radoillaan.
Suurimman osan ajasta on rauhallista -
mutta toisinaan homma menee kaoottiseksi.
Maahan saattaa törmätä asteroideja tai tuhoisat avaruusmyrskyt voivat ravistella ja uhata.
Vaarana ovat kappaleiden energiat ja kosmiset voimat.
Maa on mukana kosmisessa jännitysnäytelmässä, -
joka toisinaan on erittäin vaarallinen.
Kun liikut nopeasti pitkin ennaltalaadittua rataa, -
toivot ettei mikään tule tiellesi, koska et voi tehdä mitään väistääksesi.
Entinen astronautti Rusty Schweickart tietää -
kuinka vaarallisia taivaankappaleet saattavat olla.
Vuonna 1969 hän ohjasi kuumodulia Apollo 9 lennon aikana.
Nyt hän on valmistautunut muuhunkin kuin lentelyyn avaruudessa.
Hän soittaa hälytyskelloja varoittaakseen asteroidista nimeltään Apophis.
Joka tuli epämiellyttävän lähelle vuonna 2004.
Se sai kaikkien huomion saman tien, koska törmäysmahdollisuus oli aika korkea.
Itse asiassa suurempi kuin yhdelläkään kappaleella, jonka olimme nähneet ennen sitä
Schweikart tietää kuinka vahingollinen -
Apophista pienemmäkin asteroidin törmäys voi olla.
30.06.1908 klo 7:15
Puolikkaan jalkopallokentän kokoinen kappale, -
syöksyi avaruudesta yli 50 000 kilometrin tuntivauhdilla.
ja kehitti tulisen kaasuvanan peräänsä.
Minuuteissa tulipallo lävisti ilmakehämme -
ja räjähti väkivaltaisesti Tunguskan yläpuolella Siperiassa.
Siitä tuli nykyajan suurin räjähdys ihmisen historiassa.
Räjähdys synnytti lämpöaaltoja, jotka polttivat 80 miljoonaa puuta -
lähes Rhode Islandin kokoisella alueella.
Yksikään ihminen ei kuollut räjähdyksen seurauksena, -
koska se tapahtui hyvin harvaan asutulla alueella.
Jos se asteroidi olisi törmännyt meihin muutamaa tuntia myöhemmin, -
se ei olisi osunut Siperiaan vaan Eurooppaan.
Ja jos se olisi räjähtänyt ilmassa jonkin Euroopan suuren kaupungin yllä, -
miljoona ihmistä olisi kuollut tuosta noin vain.
Viimeisen sadan vuoden aikana, Tunguskan räjähdys on aiheuttanut erimielisyyksiä.
Tänä päivänä suuri osa tutkijoista on sitä mieltä, että asteroidi aiheutti sen.
Asteroidi ei ikinä edes osunut maahan.
Se räjähti 8 kilometrin korkeudessa Siperian yläpuolella.
Pieni kivinen asteroidi ei voi selvitä iskusta ilmakehäämme.
Kun se törmää alempaan ilmakehään 80 000 Km/h, -
se hajoaa kuin kananmuna törmätessään betoniin.
Räjähdys vapautti energiaa 15 megatonnin räjähdysainemäärää vastaavan määrän.
Tuhat kertaa enemmän kuin Hiroshiman pommi.
Jos räjähdys olisi tapahtunut suuren kaupungin yllä, se olisi tuhonnut kaupungin.
Tutkijat kutsuvat näitä kappaleita nimellä Near Earth Objects eli NEO:ksi
NEO:t ovat asteroideja tai komeettoja, jotka ovat jääneet jäljelle kun planeetat syntyivät.
Komeetat ovat liikkuvat Oortin pilvessä, Kuiperin vyöhykkeellä, Neptunuksen takana.
Asteroidit taas vyöhykkeellä Jupiterin ja Marsin välissä.
Mutta niiden kiertokulku ei aina suju rutiinin mukaan.
Suurin osa asteroideista kiertää aurinkoa huolellisesti asteroidivyöhykkeellä, -
eikä niistä tarvitse olla huolissaan.
Mutta kun joku niistä poikkeaa radaltaan ja kaikki se massa ja energia -
suuntaa maata kohti, silloin astronomit huolestuvat.
Usein nämä aurinkokunnan jäännöskappaleet tönäistään pois radaltaan -
ja ne suuntaavat törmäyskursille maata kohti.
Suurin osa niistä palaa planeettamme paksussa ilmakehässä.
mutta suurimmat niistä saattavat päästä ilmakehän läpi -
ja osua maahan.
Jos haluat tarkastella avaruutta ja voimia jotka voisivat tappaa meidät, -
niin asteroidien törmäykset ovat todellisia ja vaarallisia.
Niin on tapahtunut aikaisemmin ja tulee taas tapahtumaan.
65 miljoonaa vuotta sitten, -
pienen kaupungin kokoinen asteroidi syöksyi taivaalta.
Se törmäsi Yucatan peninsulaan lähelle nykyistä Chicxulubin kylää Meksikossa, -
100 miljoonan megatonnin räjähdysainemäärää vastaavalla voimalla.
Maapallo peittyi... -
mirjardeihin tonneihin maankuorta levinneenä ilmakehään, -
estäen auringonvalon ja tuhoten ravintoketjun perustan -
ja tappaen sukupuuttoon lukemattomia lajeja kasveista eläimiin.
Uskotaan, että armoton törmäys aiheutti dinosaurusten kuolemisen sukupuuttoon.
Voimme ajatella, että asteroidit ovat huono juttu.
Mutta ilman niitä meitäkään ei olisi olemassa.
Meidän nisäkäsesi-isämme juoksivat karkuun -
ja yrittivät välttää joutumistaan T-rexin ruokalistalle.
Poistettiin T-rex kuvioista.
Niin aukeutui ekologinen lokero, -
joka antoi nisäkkäille mahdollisuuden kehittyä
hieman kunnianhimoisempiin muotoihin kuin jyrsijöiksi.
Ja siten kehittyivät kädelliset ja niiden joukossa me ihmiset.
Mutta ironisesti hyvin samankaltainen järkäle, -
joka tasoitti tien ihmisten olemassaololle, -
saattaa jonain päivänä pyyhkäistä meidät olemattomiin.
Vuonna 1998 kongressi kehotti NASA:a kartoittamaan kaikki NEO:t, -
joiden halkaisija on yli puoli mailia.
Tulokset olivat huolestuttavia.
yli 850 NEO:a lähistöllämme.
Nämä asteroidit ovat lähimpiä ja vaarallisimpia naapureitamme aurinkokunnassa.
Donald Yeomans johtaa NEO-ohjelmaa NASA:n Jet Propulsion Laboratoryssa
Tiimeineen hän etsii mahdollisia tappajia, jotka vaanivat aurinkokunnassamme -
ja laittaa ne mustalle listalle.
NEO:en etsiminen on verrattavissa hurrikaanien paikallistamiseen.
Kun löydät sen niin päivä päivältä tunnet sen liikeradan paremmin, -
pystyt ennakoimaan minne se on menossa, kuinka iso se on -
ja jos se osuu maahan, niin millä nopeudella.
Käyttämällä kaukoputkiteknologiaa -
Nasan Spaceguard Survey-ohjelma on havainnut yli 90 % vaarallisena pidetyistä NEO:sta.
Pelottavat kappaleet voisivat osua maahan energialla, -
joka on suurempi kuin kaikkien ydinaseidemme yhteenlaskettu voima.
Sellainen osuma voisi aiheuttaa koko planeetan kattavan sukupuuton.
Emme odota näiden NEO:en osumia, ainakaan satoihintuhansiin tai miljooniin vuosiin
Mutta jos niin kävisi isku voisi tuhota suurimman osan väkiluvustamme.
Joten mahdollisuudet ovat hyvin pienet mutta seuraukset erittäin vakavat.
Jos joku niistä osuu niin vaikutukset olisivat maailmanlaajuiset.
Isku ei aiheuttaisi vain mannerta järisyttäviä valtavia shokkiaaltoja, -
vaan iskun voimasta nousisi ilmaan sankka pölykerros, joka leviäisi koko maailman ympäri.
Ilman lämpötila nousisi yli 500 °C:een -
ja kasvillisuus joka puolella maailmaa syttyisi palamaan.
Myös pienemmät asteroidit voivat saada aikaan luonnonmullistuksia, -
joten kongressi kehottaa nyt NASA:a kartoittamaan myös kaikki NEO:t joiden halkaisija on yli 150 m -
Rooman Colosseum on sen kokoinen.
Sen kokoinen kappale voisi tuhota kaupungin tai jopa pienen valtion.
Löydetyt asteroidit eivät huolestuta tukijoita niin paljon, -
kuin ne joita ei ole vielä havaittu.
Tällä hetkellä on vielä noin 2000 kappaletta -
joiden iskua maahan ei voida vielä jättää pois laskuista.
Entinen astronautti Schweickart on mennyt vielä pidemmälle NEO:en uhkan torjumisessa.
Hän on pyytänyt kongressia perustamaan erikoisviraston, joka olisi vastuussa -
ihmisten suojelemisesta avaruuskivien iskuilta.
Meillä on nykyään teknologiaa, joka on riittävä pysäyttääkseen -
NEO:en syöksymiset maahan lopullisesti
Tarkoitan, että voimme nykyään, kirjaimellisesti -
ryhtyä muokkamaan lähiavaruuttamme, -
jotta tulevaisuutemme olisi turvattu.
Kysymys kuuluukin, teemmekö niin vai seuraammeko dinosaurusten jalanjälkiä?
Schweickart ei ole jäänyt odottelemaan, että NASA tai kongressi ratkaisisi ongelman.
Hänellä on omat suunnitelmansa maailman pelastamiseen seuraavan asteroidin iskulta.
On vaikea uskoa, että maapallo on selvinnyt jo yli 4,5 miljardia vuotta, -
koska maa on alkuhetkistään asti ottanut iskuja vastaan.
Kuten nyrkkeilijä, maailmamme on ollut jatkuvan hyökkäyksen kohteena, -
vuosittain kiertorataamme sivuavien asteroidien takia.
Mutta tulevaisuudessa maa voi saada tyrmäysiskun.
Entinen Apollo 9:n astronautti Rusty Schweickart ei hyväksy asteroidien isottelua -
ja on valmiina puolustamaan maata näitä harmillisia kiviä vastaan.
Olemme havainneet, että näitä maan lähistöllä olevia kappaleita lentelee ohi jatkuvasti, -
ja meillä on yhä enemmän kapasiteettia muokata ympäristöämme -
ja parantaa selviämismahdollisuuksiamme
Schweickart on erityisen huolissaan asteroidista joka on nimetty 2004MN4:ksi, -
joka tunnetaan paremiin nimellä Apophis.
Rokonarpinen yli 200 metriä halkaisijaltaan oleva asteroidi -
lensi läheltä maata vuonna 2004.
Nyt on laskettu, että se tulee vaarallisen lähelle planeettaamme uudestaan -
perjantaina 13 päivä huhtikuuta 2029.
Vuonna 2029 Apophis tulee lähemmäs meitä, -
kuin planeettaamme kiertävät kommunikaatiosatelliitit.
Se tulee niin lähelle, että ihmiset jotka ovat oikeassa paikassa pystyvät näkemään, -
paljailla silmillään, kun Apophis ohittaa meidät, jopa ilman kiikareita.
Sen verran lähelle asteroidi on tulossa.
Apophis ohittaa maan 99 % todennäköisyydellä vuonna 2029 -
mutta jos Apophis ohittaa maan tarkalleen 30404,50 Km:n etäisyydeltä
Se saattaa lentää gravitaatio-avaimenreikään
Hyvin kapea alue avaruudessa, vain noin 800 m levyinen.
Jos näin käy niin maan vetovoima muuttaa Apophiksen lentorataa.
Se voisi aiheuttaa sen paluun ja törmäyksen tasan seitsemän vuotta myöhemmin, -
13 huhtikuuta 2036
Maapallon vetovoiman vaikutus taivuttaisi -
Apophiksen rataa täsmälleen sen verran, että -
seitsemän vuoden kuluttua se tulee takaisin ja osuu maahan.
Tällä hetkellä Apohiksen mahdollisuudet ovat 1/45 000, -
että se törmää meihin vuonna 2036.
Jopa nämä todennäköisyydet saavat tutkijat asettamaan panoksia.
On yksi asia tietää, että on noin 1/45 000 mahdollisuus -
siihen, että se osuu maahan. Se mitä haluat tietää on -
että voiko mahdollisuus nousta 1/100:n tai 1/10:n, -
onko mahdollista, että se tulee osumaan maahan.
Schweickartin mielestä meidän tulee suhtautua Apophikseen, -
kuin mihin tahansa luonnonkatastrofiin.
Hän on jopa kartoittanut mihin Apophis saattaa iskeä.
Meillä on törmäyksen päivämäärä, aika, -
sekä radan taipumus, joten voimme tehdä kartan.
Ja se mitä kartta näyttää on jotain mitä kutsun "riskipoluksi".
Se menee koko planeetan yli.
Kun katson sitä, näen mahdollisia paikkoja törmäykselle ja mietin -
Wou! Minnehän se saattaisi iskeä?
Schweickartin mukaan Apophis voisi iskeä mihin tahansa tällä "riskipolulla"
Se alkaa Länsi-Siperiasta, -
jatkaa navan yli Tyyneenmereen, lähelle Kaliforniaa, -
jonka jälkeen matkaa yli Keski-Amerikan a päättyy lopulta Länsi-Afrikkaan.
Schweickart ehdottaa Apophiksen iskulle puistattavaa skenaariota.
Asteroidi saattaisi iskeytyä Tyyneenmereen, Kalifornian rannikolle -
yli miljoonan megatonnin räjähdemäärää vastaavalla voimalla.
Sellainen isku aiheuttaisi 8 Km leveän, 2,5 Km syvän kraaterin veteen, -
mikä synnyttäisi tsunameja ja holtittomat yli 15 metrin aallot löisivät rantaviivaa
aiheuttaen lukemattoman määrän ihmisuhreja.
Kun läpimitaltaan 300 metrinen asteroidi -
osuu mereen, se ei ole hyvä juttu.
Siitä koituisi satojen miljardien dollarien vahingot.
Tutkijat työstävät tällä hetkellä teknologiaa, jolla voisi estää selaiset iskut.
Yksi idea on räjäyttää asteroidi.
Mutta jotkut ovat sitä mieltä, että se vain pahentaisi tilannetta, -
koska silloin voisimme saada osumia monesta asteroidin kappaleesta yhden sijaan.
Niinpä Schweickartin uusi tehtävä -
on muuttaa sellaisen asteroidin kiertorataa, joka voisi osua maahan.
Se mitä haetaan on asteroidin kiertoradan muuttaminen hiuksenhienosti.
Muutetaan sen nopeutta mailin kymmenestuhannesosalla tunnissa, -
Jotta se se ei törmäisi maahan, vaan ohittaisi sen.
Rustyn kollegat ovat luonnostelleet ideoita -
avaruusaluksesta, joka voisi torjua asteroideja, varsinkin Apophiksen.
Yksi idea on, että avaruusalus hinaisi vahingolliset asteroidit kauemmas maasta.
Mutta sen sijaan, että se käyttäisi lassoa kuten cowboyt rodeossa, -
alus leijailisi asteroidin edessä ja käyttäisi gravitaatiota vetoköytenään.
Jos pysytellään asteroidin edessä tarpeeksi pitkään, -
tarpeeksi lähellä koskematta siihen, -
se nopeuttaa asteroidin vauhtia. Tai jos pysytellään sen takana, -
niin silloin vauhti tietenkin hidastuu hieman.
Voimme muuttaa asteroidin rataa, jos tiedämme sen tarpeeksi ajoissa.
Vaikka avaruusluotaimet ovat laskeutuneet asteroideille aiemmin, -
niin yksi haastavimmista ideoista on lähettää miehitetty alus asteroidille.
Laskeutumisen jälkeen miehistö voisi asentaa radiolähettimen, -
jolloin asteroidin olinpaikkaa voitaisiin seurata.
Voitaisiin käyttää robotteja, jotka laskeutuisivat asteroidillle, -
keräisivät näytteitä ja toisivat ne maahan. Sellainen ei olisi kovin vaikeaa.
Mutta se mitä saavutetaan miehitetyllä lennolla on se, että
he voivat tutkia mielenkiintoisia alueita asteroidin pinnalla.
He voisivat tutkia pintaa vapaasti, eikä heidän tarvitsisi luottaa kauko-ohjaukseen.
Schweickart kehottaa meitä olemaan valmiustilassa Apophiksen suhteen.
Ja kehotukseen on jo reagoitu.
YK suunnittelee sopimusta siitä kenelle vastuu -
tappaja-asteroidien torjunnasta siirtyy.
Todellinen rikos olisi olla ottamatta vastuuta, -
tietäen, että törmäys tapahtuu, eikä asialle tehtäisi mitään.
Mutta asteroidit ja komeetat eivät ole ainoita uhkia taivaalta.
Maapallolla on ollut sekä ylä- että alamäkensä.
Ikinä ei voi tietää mitä seuraavan kulman takaa löytyy, monet niistä huonompia juttuja.
Galaksin syvyyksissä, tuhoajat tekevät työtään.
Uhaten lopettaa elämän planeetallamme.
Kolme kertaa päivässä oudot välähdykset sykkivät taivaalla.
Ne ovat satoja kertoja voimakkaampia, kuin maapallon kaikki ydinaseet.
Ne eivät ole ihmisten tekemiä.
Ja jos yksi niistä tapahtuu liian lähellä maata, -
se voisi lopettaa elämän planeetallamme.
Suurin osa ihmisistä ei tiedä minkälaisia uhkia avaruudesta tulee.
Lista on pitkä ja pitenee edelleen.
Kuvittele.
Omassa galaksissamme, linnunradalla, massiivinen tähti räjähtää -
ja lähettää tappavia energiapurkauksia kohti maata.
Tämä on gammasäteilypurkaus, -
Suurin räjähdys, mikä maailmankaikkeutta järisyttää sitten alkuräjähdyksen.
Kaupungeissa ja maaseudulla alempana, -
ei näy merkkejä siitä mitä on tapahtumassa.
Ja sitten se iskee.
Se voisi olla verrattavissa siihen, jos seisoisit kilometrin päässä Hiroshiman pommista, -
ihan missäpäin maailmaa vain.
Vahva säteily keittää ylemmän ilmakehän.
otsonikerros on mennyttä
Ympäri maailmaa ihmiset palavat kuoliaaksi säteilystä, -
joka on satakertainen kuolettavaan säteilymäärään.
Katoava otsonikerros aiheuttaa lämpötilan kohoamista joka puolella, -
synnyttäen pyörremyrskyjä, tsunameja ja hurrikaaneja.
Suuri osa elämästä, maalla ja vedessä palaa poroksi.
Tämä voi vaikuttaa tieteistarinalta -
mutta voi muuttua todeksi, jos gammasäteilypurkaus iskee -
sadan valovuoden matkan päästä.
Gammasäteilypurkaukset ovat kirkkaimpia räjähdyksiä maailmankaikkeudessa.
Vaikka ne tapahtuvat todella kaukana ja ovat silti niin loistavia, -
niissä on pakko olla suunnaton määrä voimaa.
Yhtä paljon energiaa, kuin aurinko kehittää koko kymmenen miljardin vuoden elinaikanaan.
Nuorena opiskelijana Stan Woosley piti kokeista, joissa pääsi räjäyttämään.
Nyt tämän astrofyysikon työ on muutakin kuin lastenleikkiä.
Hän on yksi niistä, jotka yrittävät selvittää gammasäteilypurkauksen mysteeriä.
Tiedämme, että on olemassa monia planeettoja ja tähtiä läpi avaruuden, -
joten lukemattomat sivilisaatiot ovat saattaneet tuhoutua gammasäteilypurkauksissa.
Nämä erikoiset säteet havaittiin ensi kerran 1960-kuvulla.
Ensin useimmat tutkijat luulivat, että nämä gammasäteilypurkaukset -
tapahtuivat omassa galaksissamme linnunradalla, koska ne olivat niin kirkkaita.
Siihen oli syynsä, jos ne olisivat tulleet galaksin ulkopuolelta, -
niin energia olisi uskomaton.
Siihen aikaan tehokkaimmillakaan kaukoputkilla -
ei pystytty määrittelemään niiden tapahtumapaikkaa tai etäisyyttä, -
koska purkaus kesti vain muutaman sekunnin ja sen jälkeen katosi.
Mutta sitten astronomit rupesivat kiinnittämään huomionsa niiden jälkisäteilyyn.
Räjähdykset avaruudessa jättävät normaalisti jälkeensä kirkasta säteilyä, -
joka kestää päiviä tai jopa viikkoja.
1990-luvun loppupuolella satelliitit käyttivät paranneltua optiikkaa ja röntgenhavaitsimia -
saadakseen gammasätelypurkauksen jälkisäteilyn kuviin.
Kävi ilmi, että gammasäteilypurkaukset olivat... Kosmologisia -
ja tulivat hyvin kaukaa galaksimme ulkopuolelta, -
miljoonien ja miljardien valovuosien matkan päästä.
Se tarkoitti, että niiden energiamäärän oli oltava todellakin tähtitieteellinen.
Jotta saisit jonkinlaisen kuvan siitä, kuinka kirkas gammasäteilypurkaus on, -
voimme verrata aurinkomme kirkkautta tähän himmeään led-valoon -
ja gammasäteilypurkauksen kirkkautta tähän takanani olevaan valonheittimeen, -
joka on todella kirkas.
Valitettavasti valonheitin ei ole lähellekään tarpeeksi kirkas, -
jotta sitä voisi verrata gammasäteilypurkaukseen.
Tarvitsisimme sata miljardia valonheitintä, jotta vertailu olisi oikeassa suhteessa.
Gammasäteilypurkauksen kirkkaus on samaa luokkaa, kuin miljoonan triljoonan auringon kirkkaus.
Tällainen valtava purkaus voisi tuhota maapallon.
Mutta mikä aiheuttaa purkaukset?
Olemma aika varmoja, että tavalliset gammasäteilypurkaukset -
saavat alkunsa massiivisen tähden kuolemasta.
Vähintään kymmenen kertaa auringon massaisista.
Ja sellaiset tähdet ovat itse asiassa aika harvinaisia.
Woosley kehitti uraauurtavan mallin siitä, kuinka gammasäteilypurkaukset saavat alkunsa.
Kun erittäin massiivinen tähti kuolee, se luhistuu mustaksi aukoksi.
Mustat aukot syntyvät, kun materia luhistuu niin tiiviiksi, -
ettei edes valo pääse pakenemaan.
Woosley ehdottaa, että osa tähdestä -
vastustaa imeytymistä mustan aukon keskustaan.
Ja tuloksena syntyy erittäin nopeasti pyörivä materiakiekko mustan aukon ympärille.
Vain sekunneissa se ampuu plasmasuihkun rotaationavoiltaan.
Nämä energiasäteet vapauttavat vaarallista gammasäteilyä avaruuteen.
Jos yrität puristaa vaikkapa hedelmää -
tai jonkunlaista palloa hyvin pieneen tilaan, -
niin sisältö purskahtaa ulos ja tässä tapauksessa -
puristaminen tapahtuu hyvin nopeasti -
ja materiaa on erittäin paljon.
Samalla kun gammasäteilypurkaus lähtee, luhistuva tähti räjähtää
tai muuttuu jopa supernovaksi.
yksi syy siihen miksi gammasäteilypurkaukset ovat niin kirkkaita, -
on se, että niissä on suunnaton määrä voimaa, -
joka on keskitetty hyvin pienelle alueelle taivasta.
300:sta gammasäteilypurkauksesta, vain yksi osoittaa meidän suuntaamme, -
joten pystymme havaitsemaan vain yhden noista kolmestasadasta.
Jos gammasäteilypurkaus tapahtuisi edes -
tuhannen valovuoden päässä sadan sijaan, -
maata voisi silti kohdata lopullinen tuho.
Jos gammasäteilypurkaus tapahtuisi tuhannen valovuoden päässä maasta, -
se olisi noin 500 kertaa kirkkaampi kuin aurinko ja kirkkaus olisi gammasäteitä
Ylempään ilmakehään osuva energiamäärä olisi sama kuin 100 000:n megatonnin ydinräjähdyksessä.
Otsonikerros ehtyisi ja tulisi happosateita, -
saisimme myös säteilyvammoja, -
kasvillisuus palaisi, sää voisi olla verrattavissa ydinsodan jälkeiseen tilaan.
Monet lajit ympäri maapalloa kuolisivat luultavasti sukupuuttoon.
Maan toisella puolella olisi parempi olla, -
koska gammasäteet eivät pääse maan läpi, -
joten välttyisit säteilyvammoilta.
Mutta otsonikerroksen ehtyminen ja ilmakehän muutokset -
tulisivat lopulta myös toiselle puolelle ja niiden vaikutusta on vaikea ennustaa.
Tilastollisesti tämmöisellä kauhuskenaariolla -
on 1 % mahdollisuus tapahtua koko maapallon elinaikana.
Mutta sekään, että mahdollisuus on vain pieni, ei paljon lohduta, -
jos satut asumaan täällä juuri silloin.
Jos satut osumaan sen säteen eteen... Se ei ole sinun päiväsi.
Jos purkaus tapahtuu sinun galaksissasi ja säde on tulossa sinua kohti, -
mene luolaan piiloon.
Tämä on hyvin korkeaenergistä säteilyä, -
sellaista energiaa, joka hajottaa molekyylisi, -
eli et vain halua olla paikalla kun se tapahtuu.
Tällä hetkellä meillä ei ole minkäänlaista puolustusta -
gammasäteilypurkauksia vastaan, jos ne sattuvat lähellä maapalloa.
Ne liikkuvat valon nopeudella, 300 000 Km sekunnissa.
Siinä vaiheessa kun huomaisimme, ne olisivat jo iskeneet planeettaamme.
Gammasäteilypurkaukset muodostavat uhkan maapallolle, tai mille vain elävälle, -
joka osuu niiden tielle.
Mutta kuten tiedämme, ne ovat hyvin harvinaisia -
ja taivaalla sekä maassa on vaarallisempiakin uhkia.
Valtavia mullistuksia sattuu koko ajan jossain kohtaa maailmankaikkeutta.
Ja jonain päivänä joku niistä lopettaa maapallon tarun.
Suurimman osan ajasta kiertomme auringon ympäri on hienovaraista kuin maailmanpyörässä.
Ja niin kauan, kuin mikään ei tule tiellemme, voimme jatkaa näin vaikka miljoonia vuosia.
Mutta tiedämme, että ennemmin tai myöhemmin hienovaraisuus loppuu.
Emme vain tiedä milloin.
Surullisesti planeettamme tuhoksi koituu -
luultavasti juuri sama asia mikä on antanut sille elämän.
Maa viettää mukavaa elämää auringon kolmantena planeettana.
Yli 4:n miljardin vuoden ajan, aurinko on ollut liittolaisemme, -
joka lämmittää ja ruokkii planeettaamme.
Mutta jossain vaiheessa liittolaisestamme tuleekin vihollisemme.
Auringolla ja maalla on uniikki suhde toisiinsa.
Maalla on tietty lämpötila ja koko, täällä on elämää ja meriä.
Ja ne ovat auringosta riippuvaisia asioita.
Aurinko on planeettamme elämän alkulähde -
ja se tulee olemaan myöskin sen tuho.
Maan suhde aurinkoon muuttuu häiriintyneeksi, -
kun aurinko rupeaa tosissaan kuumenemaan.
Aurinko muuttuu kuumemmaksi, koska se polttaa vetyä heliumiksi.
Neljästä vetyatomista tulee yksi heliumatomi.
Se tarkoittaa, että on vähemmän hiukkasia törmäilemässä auringon sisuksissa.
Ja se tarkoittaa taas sitä, että auringon on -
kuumennuttava ja kirkastuttava pitääkseen itsensä koossa.
Kun auringon ydin kuumenee sen ulko-osat laajentuvat ja muuttuvat punaisiksi.
Jos olet rakentanut nuotion ja asetellut kaikki puut siihen, -
niin jossain vaiheessa tarpeeksi puuta on palanut ja nuotio luhistuu -
niin, että hetkeksi siitä purkautuu kipinöitä ja se muuttuu paljon kirkkammaksi
ja tavallaan auringollekin käy niin, koska -
tällä hetkellä se polttaa vetyä heliumiksi, -
ja helium olisi nuotion tuhka...
ja sitten kun aurinko luhistuu tarpeeksi, "tuhka" syttyy uudelleen
ja helium palaa hiileksi.
Ja silloin rupeaa tulemaan kuumat oltavat.
Siinä vaiheessa aurinko muuttuu punaiseksi jättiläiseksi -
ja polttaa suurimman osan maan monimutkaisista elämänmuodoista.
Kun auringosta tulee punainen jättiläinen, se kasvaa 30 kertaiseksi tämänhetkisestä koostaan, -
joten sen pinta tulee olemaan Merkuriuksen radan tällä puolella.
Auringon kirkkaus kasvaa tuhatkertaiseksi.
Se tekee maasta niin kuuman, että päällimmäinen kuori, kivet ja kiinteä osa sulaa.
koko planeettamme muuttuu hehkuvaksi laavapalloksi.
Aurinko käristää sisemmät planeetat ja -
vaikka aurinko muuttuu punaiseksi ja viileämmäksi, -
niin maasta tulee paljon kuumempi.
Aurinko polttaa maan hehkuvaksi hiilikekäleeksi.
Se olisi huono juttu elämälle maan päällä.
Eikä maan helvetillinen kohtalo jää vielä siihen.
Punaisena jättiläisenä auringon koko vaihtelee, -
ennen kuin se muuttuu valkoiseksi kääpiöksi.
Aurinko, joka oli todella iso, muuttuu yhtäkkiä -
hyvin pieneksi ja erittäin kiinteäksi, vain noin maapallon kokoiseksi.
Se jää aurinkokuntamme keskustaan, hyvin paljon himmeämpänä kuin aiemmin.
Sitten kaikki alkaa jäähtymään, eikä aurinkokaan enää tuota energiaa, joten sekin jäähtyy.
Aurinkokunnan kohtalona on jäähtyä ja lopulta jäätyä.
Ihmiset ovat luultavasti muuttaneet toiselle planeetalle -
tai kuolleet sukupuuttoon, ennen kuin maapallosta tulee lumipallo.
Aurinko saattaa kuivattaa planeettamme jo paljon aiemmin.
Jos aurinko ei tuhoa meitä punaisena jättiläisenä, se voi tehdä sen jo aiemmin.
Sen tarvitsee vain muuttua hieman kirkkaammaksi, niin meret haihtuvat ilmaan.
Vesi on välttämätön osa elämäämme, -
joten jos maa menettää kaiken vetensä, niin elämä täällä -
loppuu silloinkin ja sekin olisi auringon syytä.
Maa saattaa kuitenkin säästyä täydelliseltä tuholta.
Kun aurinko kasvaa kokoa, se menettää samalla massaansa -
paljon nopeammin kuin tällä hetkellä.
ja kun se menettää massaansa, se ei vedä maata enää niin kovasti puoleensa.
Maa siirtyy kauemmas auringosta, suuremmalle kiertoradalle.
Eli se on eräänlaista kisailua kasvavan auringon ja kuumuuden
sekä maan loittonemisen auringosta, joka tulee liian kuumaksi, välillä.
Jos planeettamme jotenkin välttyy joutumasta -
auringon polttamaksi tai jäädyttämäksi, -
niin tulevaisuus on joka tapauksessa synkkä.
Huvipuisto on täynnä seikkailua.
kyytejä, jotka nostavat sydämen kurkkuun, yhteentörmäyksiä, pelottavia juttuja... -
Vähän niin kuin matkamme maapallon kyydissä auringon ympäri.
Kun maa saa kovemman iskun tai asiat alkavat menemään huonommin, -
se kyyti saattaa loppua siihen.
En tiedä mitä maailmankaikkeuden loppu tarkoittaa, -
koska pidän ajasta, elän siinä.
Joten on vaikeaa kuvitella ajan loppua.
Tänä päivänä tutkijat pohdiskelevat lopullista kohtaloamme.
Kaukaisessa tulevaisuudessa maa ja koko maailmakaikkeus, -
saattavat kohdata lopullisen tuhonsa.
Kukaan ei epäile, etteikö maan tappavin vihollinen väijyisi avaruudessa.
Mutta tulevaisuudessa, ilman varoituksia -
kosmisen synkkä viikatemies tuhoaa kaiken lopullisesti.
Kylmä murhamies repii universumin kappaleiksi.
Galaksit pirstoutuvat osiin.
Tähdet ja planeetat repeävät riekaleiksi.
Lopullista tuhoa kutsutaan nimellä "The Big Rip".
Ja kun se alkaa, sille ei tule loppua -
ennen kuin jokainen atomi ja ydin on hajonnut.
Big Rip todellakin on maailmankaikkeuden loppu.
Se ei tarkoita, että joku myöhäinen juhlija ihmettelee yksin mitä oikein tapahtuu -
ja lähtee tekemään jotain muuta.
Se on kuin kaikki valot sammutettaisiin ja maailmankaikkeus vain loppuu
Fyysikot Robert Caldwell ja Marc Kamionkowski -
ehdottivat käsitettä Big Ripistä.
Se on synkkä olettamus maailmankaikkeuden lopullisesta kohtalosta.
Ennen ajattelimme, että maailmankaikkeus, joka tällä hetkellä laajenee, -
voisi saavuttaa joskus maksimikokonsa.
Big Rip tarkoittaa, että universumin laajeneminen -
ei ainoastaan jatku kiihtyvällä vauhdilla, -
vaan repii laajetessaan kaiken kappaleiksi.
Caldwell ja Kamionkowski laskivat, että maailmankaikkeus laajenee -
hälyttävällä ja kiihtyvällä tahdilla.
Ja jokin imee materiaa poispäin kuin imuri.
Aivan kuin avaruuspoliisit, nämä nuoret tiedemiehet etsivät kosmista tappajaa.
He epäilevät, että syyllinen voisi olla ilmiö, jota kutsutaan pimeäksi energiaksi.
Pimeän energian salaisuuden selvittäminen, -
on luultavasti kosmologien ykköstavoite tällä hetkellä.
Pimeä energia on "pimeää", joten sitä ei voi nähdä.
Me voimme tuntea mitä se on, sen vaikutukset gravitaatioon maailmankaikkeudessa.
Tässäkin huoneessa voi olla pimeää energiaa, vaikka tuolin alla...
Sen vaikutukset alkaa huomaamaan ainoastaan todella isossa mittakaavassa, -
miljardien valovuosien koossa alkaa näkemään, kuinka se vaikuttaa maailmankaikkeuteen.
Se saa kaiken työntymään kauemmas toisistaan -
ja on osallisena myös maailmankaikkeuden laajenemisessa nopeuttavana osatekijänä.
Edwin Hubble, jonka mukaan Hubble-teleskooppi on nimetty, -
huomasi maailmankaikkeuden laajenemisen ensimmäisenä 1920-luvulla.
Mutta vasta vuonna 1998 pystyttiin laskemaan, että laajeneminen -
kiihtyy kuin pikajuna.
Hyvänä vertailukohteena maailmankaikkeudelle -
voidaan pitää kolmiulotteista pintaa kuten ilmapalloa, johon puhalletaan ilmaa.
Puhallan nyt palloon ilmaa demonstroidakseni maailmankaikkeuden laajenemista.
Nyt kun pallo suurenee, se kuvaa ensimmäisten galaksien muodostumista
Ensimmäinen galaksi, toinen...
Siinä on nyt galakseja... - Ok, -
- vielä yksi tuonne. - Selvä. Se on meidän kotimme.
Kun maailmankaikkeus laajenee, kaikki muut galaksit loitontuvat meistä.
Tavallisessa laajentumisessa jokainen galaksi pysyy samankokoisena.
Mutta jos laajeneminen tapahtuu hyvin kiihtyvällä tahdilla, -
niin galaksit itsessäänkin saattavat laajeta.
Vähän kuten tässä nyt on käynyt.
Jos voisin puhaltaa palloa tarpeeksi nopeasti kuvatakseni "Big Rippiä", niin se räjähtäisi.
- Kuten aika-avaruus, joka ei kestä laajenemista ja tulee loppuunsa.
Kuvatkaamme sitä lyömällä reikä palloon.
Sellainen on "Big Rip".
Caldwellin ja Kamionkowskin mukaan, -
maailmankaikkeudella ei ole toivoakaan selvitä Big Ripistä.
He ovat jopa laskeneet aikaa tähän apokalyptiseen tapahtumaan.
Big Rip tavallaan repii maailmankaikkeuden osiin kerros kerrokselta
Ulkoa sisäänpäin, isommista mittakaavoista pienempiin.
Galaksijoukkojen erottamiseen menee miljardi vuotta, -
galaksien itsensä repimiseen satoja miljoonia vuosia.
Sitten siirrytäänkin jo aurinkokuntamme kokoluokkaan, -
jolloin puhutaan sadoistatuhansista vuosista.
Maapallon itsensä repimiseen kuluu aikaa alle tunti.
On mielenkiintoista miettiä miltä se voisi näyttää.
Jos voisin katsella tapahtumien kulkua jostain suojakapselista, -
niin näkisin pimeyden tulevan kohti.
Siinä vaiheessa näkyvillä ei olisi enää tähtiä.
Maa kuoriutuisi kerros kerrokselta häipyen taivaantuuliin.
Kaikki meissä, molekyylit jotka pitävät meitä kasassa, -
repeytyisivät osiin ja...
jokainen atomi ruumiissasi...
hajoaisi äärettömyyksiin.
Hyvin lyhyessä ajassa.
Onneksemme ihmiskunnan ei tarvitse menettää yöuniaan Big Ripin takia.
Caldwell ja Kamionkowski arvioivat sen tapahtuvan vasta 50 miljardin vuoden päästä, -
kun maailmankaikkeus on yli kolme kertaa nykyisen ikäinen.
Se mikä tässä on hauskaa, on yrittää selvittää tapahtuuko näin tosiaan, -
eli kehitellä tulevaisuudenkuvitelmia -
siitä mitä tulee tapahtumaan ja miten meille käy.
Avaruuden uhkat ovat tosia.
Jotkut voivat vahingoittaa meitä jo huomenna.
Toiset vasta kaukana tulevaisuudessa.
Mutta yksi asia on varma.
Jokin tulee tuhoamaan Maapallon ja luultavasti koko maailmankaikkeuden.
Lopullisesti.
Se on vain ajan kysymys.
Kannattaa aina silloin tällöin miettiä kuinka hauras elämämme on täällä maapallolla.
Emme ehkä tule olemaan täällä ikuisuuksia.
Ehkä toivoa on olemassa mutta pahasti näyttää siltä, että -
maailmankaikkeus vain loppuu.
Ja se siitä.